Az épület története a töröktől való felszabadulás időszakáig vezethető vissza. Ekkor üres, legfeljebb romos terület volt a telek. Miután ez a város belső, védett övezete, igyekeztek minél előbb rendbe hozni, beépíteni. Azt, hogy itt hány ház állott - időrendben - még kutatni kell. Azt tudjuk, hogy az 1800-as évek eleján felépítették a házat, eltelt 10-20 év, lebontották, mert a Hild-féle koncepció szerint egyesítették a telket, és egy nagy épületet építettek. Az volt a szokás, hogy az épületeket az alapokig lebontották, nem építették át, nem pótolták, akár a 10-20 évesekre is sor került. Miután az alapokat meghagyták, nem lehet tudni, hogy a kemence mikori.

A 60-as években le akarták bontani az épületet, de végül inkább műemlékké nyilvánították. A műemléki dokumentáció a Főváros Levéltárában van a Rendőrpalotánál. A későbbi dokumentációk is ott vannak a Műemlék Felügyelőség dobozaiban. Műszaki rajz, tervrajz, alaprajz rengeteg van, meg fotók is, de műemléki leírás mindössze néhány oldal van. Senki ennél többet nem írt a házról, a különböző műemléki kiadványokban ugyan ezek szerepelnek. Egyébként helyesek, csak kevés. Tehát ház története, építtetők, itt lakó emberek, építési fázisok nincsenek kutatva. Ez a hosszadalmas, időigényes munka még hátra van.

Két nevezetessége van. Az egyik van de nincs, a másik nincs, de van. A patika és a kemence. A patika helye itt van, de csak egy árkád van a helyén. Máig nem sikerült vele majdnem semmit sem kezdeni. Most a beüvegezés van napirenden. Lehetne itt egy nagyobb szabású valami, például a klubbal összekötve. Annak nincs esélye, hogy visszakerüljön a patika, mert az önálló patikamúzeumok nem szoktak látogatottak lenni. A pince összeköttetéssel egyelőre nem lehet számolni.

A pincéről a városi legendákon kívül nem sokat lehetett tudni. (Fogadó, Petőfi, zsömlék a plafonon...) A műemléki dokumentációban csak annyi szerepel, hogy a kemencét 1965-től rendbe tették, restaurálták (talán akkor tűnhetett el belőle a korom).  Az anyagban volt szó kiegészítésről, de a történetét nem dolgozták fel. Nem volt szakszerű a restaurálás, a herdlapot lecementezték, a fuszgrub-ot betemették, a vasalat helyett a kemenceajtóba egy értelmetlen téglasort helyeztek. Ennél öregebb kemence - dr. Oláh András szerint - nincs az országban.

Az alapok eredetiek. Ezzel az ipartörténeti emlékkel fél évszázada senki nem foglalkozott. Miután egy kisebb kör megismerte, felvetődött, hogy itt valamilyen bemutatót lehetne összehozni.

Senkinek nem volt fogalma sem arról, hogy a kemence hogyan került ide, csak a legendák. A ház a 38-as árvíz után épült.

Dr. Holló Szilvia kutatásai szerint itt pék dinasztiák dolgoztak, iskolapéldája annak, hogy alakult házasságok, örökösödések során a tulajdoni viszony. (Az ipar özvegyi jogon öröklődött.)

Ráth György - a papa - Németországból jött. A háznak ma - a patika híján - ez a legnagyobb nevezetessége, kellene kezdeni vele valamit.

Ha pályázaton szeretnénk indulni, akkor kellene mögénk egy civil szervezet, mert gyakran kevés a társasházi vagy a magánszemély státusz. Ha egy ilyen létrejön, akkor már lépnie kell az Önkormányzatnak. Egy ilyen szervezetet kell létrehozni.

Dr. Oláh: Az országban van két pékmúzeum, Komáromban (ez a hivatalos), a katonai hadtáp volt eredetileg. Nem önálló. A Pékrend bázisa. Állítólag Győrben van a másik.

Holló Szilvi éveken át országos szakfelügyelő volt.

Komárom nem vehet részt pályázaton, mert nem múzeum. A tárgyai viszont gyarapodnak. Anitáék, Baltás Zsuzsa és Számadó Emese dolgozik ott főleg lelkesedésből.

A <a href="http://www.sopronikirandulas.hu/sopron/pekmuzeum.html" target="_blank">Soproni Pékmúzeum</a> (és <a href="http://www.sopron.hu/Sopron/portal/tourism_show?contentId=1453" target="_blank">itt</a>, képekkel <a href="http://www.utazzitthon.hu/sopron_pekmuzeum.html" target="_blank">itt</a>, a <a href="http://www.sulinet.hu/oroksegtar/data/kulturalis_ertekek_a_vilagban/Visegradi_orszagok_technikai_1/pages/magyar/002_valogatas_magyarorszag_technikai.htm" target="_blank">legjobb leírás itt</a>) a Soproni Városi Múzeumba tartozik. Nem élő, a szakma valahogy nem jegyzi, nagyon periférikus, a Csipke Rózsika álmát alussza, a Tóth Imréékhez tartozik. Múzeum, tehát nem tud tárgyakat kölcsönözni csak másik múzeumnak. Ha van valami a raktárban, nem hivatalosan el lehet kérni. Igazából a komáromiaktól lehet elhozni. A komáromi jó lehetne, de a senki földjén van. A mienk viszont a belvárosban van, mindig elérhető.

Ez a pékség teljes mértékben kézi munkára volt alapozva. Fateknő, polcok, lapátok és kész. Nem tudjuk, hogy fehér vagy fekete pék volt (süteményes vagy kenyeres). Ha fehér, akkor formák még lehettek itt.

Fontos lenne a jó megközelítés, ha nem csak egy-egy csoport jönne. Az állandó nyitva tartás csak a Cukor utca felől oldható meg. Mit akarunk bemutatni? Bemutatható a borkultúra, mert minden háznak volt saját bora, mert foglalkoztak vele, vagy a diákok, árusok, a katonák miatt árulták házaknál. Ez nem biztos, de hivatkozhatunk arra, hogy ez szokás volt.

Ki kéne találni a koncepciót, hogy mit mutatunk be. A tárgyak mellett nagyon fontos, hogy ne csak nézzük, hanem próbáljuk ki a folyamatot. Lehetne itt tradicionális, rusztikus dolgokat megmutatni mit a parasztkenyér...

Ez egy szabad királyi város volt, másként éltek itt az emberek mint falun. Rang volt itt élni, ide elhozták az árut, egy másik életforma volt, nem otthon csinálták a kenyeret, ha itt volt a pék. Ekkor lett áru a péktermék.

A tablók, vitrinek nem vonzanak, az attrakció vonz! A sok felirat uncsi, fárasztó. Kint a sütés jópofa (Komáromban). Ki kell találni, hogy mit lehet itt csinálni. Nyári turista látványosságot lehetne csinálni - főleg ha le lehetne menni a Cukorból.

Lehet beszélni Pivarcsi bácsiról is.

Kiszedni nehezebb, mint betenni, sőt át kell rakosgatni. Ez érdekes, látványos. Jó nézni.

A műtárgy lehet eredeti, és lehet után gyártott, amit ki lehet próbálni.  Ha igaz a zsemle ügy, akkor ez egy fehér pékség volt. A guruló zsemlét betenni, kivenni a ferde herdlapra még nagyobb trükk. Az, hogy ez csak egy bemutató tér azért fontos, mert olyasmit is tehetünk, amit egy múzeum nem engedhet meg magának.

Szilvia szerint kellene egy jópofa kisfilmet készíteni beöltözve bemutatni, hogy mi volt itt. Jó ötlet volt az árvíz bemutatása filmen.

A Pesti Barnabásra lehet számítani. Oláh Marika tündéri, első osztályú szakemberek tanítanak itt.

A pékeknek nem volt szabad inniuk, mert akkor egész nap izzadhattak volna, lefáradtak volna a vízivástól a nagy hőségben. (56-ban a Ráth Györgyben óriási szerencse volt a pékség jelenléte.)

Itt egy fatáblán és egy fateknőn kívül nem nagyon lehetett semmi. Talán öntöttvas teknő. (A kézzel hajtott dagasztó teknők csak az 1800-as évek végén jelentek meg.)

<span style="color: #ff0000;">RENGETEG FOTÓJUK VAN A KORABELI ESZKÖZÖKRŐL ANDRÁSÉKNAK!</span>

<span style="color: #000000;">A lapátok a római kor óta nem változtak. Lapátok vannak. Egy korabeli pékséget be lehetne itt rendezni. <span style="color: #ff0000;">A 14-i programot elküldeni dr. Oláhnak, hogy publikálja.</span> Szilvia szerint nem kell nagyobb nyilvánosságra számítani. Sokat nem kell várni tőle, nem kell sok energiát belefeccölni. </span>

----

Kell egy civilszervezet, hogy pályázni lehessen. Nem érdemes újat létrehozni. Területi, vagy téma köré lehet szerveződni. A területinek az előnye, hogy mindenki itt van, de könnyen belterjessé válhat. A tematikus nem feltétlenül kell országos, mert pesti pékek is vannak. Több embert e lehet érni, mélyebb alapossággal, színvonalasabb szakmai munka várható. (Templomtörténeti csoport is van.) Helyi csoport is van, de egyszemélyes. A pékséget központba állítani nem érdemes, ott  a rend. A sütőipari Egyesülés egyedül Oláh. Csak formai szervezet. Szakmai háttér nincs.

Egy pékségben nincs szépség, inkább érdekesség, egyediség. Csendvédelmi, közlekedési csoport is van. Területi: belvárosi, itt a kerületben, mert itt van a kemence. Lehetne a földalatti város: pékkemencék, borpincék, sörösök egyéb föld alatti ipari tevékenység. Számításba jöhetnek szuterének, alagút rendszerek, stb. A budafoki borászok nagyon rendesek. Ott van a <a href="http://www.borrend.hu/promontorium_borlovagrend" target="_blank">Promontorium Borlovagrend</a>.

Nagyon sok pincepékség volt, ma már semmi nincs. A Retek utcában (ma francia pékség). Megszüntették ezeket az üzemeket. Öreg pékeket keresett, és velük újította fel, indította be a pékséget. Ebbe az Anitáékat is be lehet csatlakoztatni - együttműködéi megállapodás keretében, megosztva a feladatokat.  Konkrét akcióba nem lehet bevonni.

Tagokat nem 14-én kell toborozni. Meg kell szervezni egy találkozót: kenyér, bor, sör, sörfőzés, bormérés.

Az egyházat is be lehetne vonni Pivarcsi bácsi ügyéből kifolyólag.

A régi térképeket gubacstintával rajzolták, az árvízben ez kimosódott, alig lehet felfedezni a foltokban, hogy mit mutatnak, főleg a kartusban olvashatók maradtak meg. A 18. század végétől lehet jó térképekre számítani. Ekkor már a Ráth-ok is itt voltak.

A katonai térképeket nem feltétlenül katonák készítették.

A legelső telekosztást tartalmazó térképek 1700 körül keletkeztek.

Aki ide hoz csoportokat, az pénzt keres vele. Nem szabad, hogy őt arassák le a babérokat. Munkában akár részt is vehetnek. A városfalos kiállítást megcsinálták Szilviáék, de ök aratják le a babért, pedig csak a kulcsot őrzik. Mi kikaparjuk a gesztenyét, ők hasznosítják. Ha kikutatja, kifesti, ragasztgat, az más.

<span style="color: #000000;"> Programot </span>