A napokban összefutottam Tóth Annával, aki némi nosztalgiával emlékezett az árkád alatt éppen egy éve megnyílt Új Nemzeti Szalonra. Kiderült, hogy nincs egyedül, rendszeresen érdeklődnek a környékbeliek, hogy idén is megnyílik-e az árkád, ahol tavaly jókat lehetett beszélgetni, kapcsolatokat teremteni, néha zajosabb vagy kevésbé zajos kiállításmegnyitókon részt venni.

Igen, elgondolkodhatunk azon, hogy ez a hely akár fel is ébredhet téli álmából, újból élettel tölthetnénk meg. Kicsit másként, hogy ne ismételjük magunkat, ám ügyelve arra, hogy ami jó volt, ne veszítsük el.

Mi lenne ha magunk készítenénk el a berendezést. Nagy divat a raklap bútor, szinte fillérekért be lehet szerezni a hozzávalót, szerszámaink pedig már vannak. Összeállítanánk négy garnitúrát:
<ul>
	<li>Egy pultot, ahol kávét, teát lehet készíteni</li>
	<li>Két, egyenként 5-6 személyes körbeülős dohányzóasztalt</li>
	<li>Egy íróasztalt, ahol netezni, írni lehet kényelmesen.</li>
</ul>
Természetesen mindez mozgatható, átrendezhető lenne az éppen felmerült igények szerint. Ha egy oldalról toljuk a szekeret, akkor

Török Tibi hitével,

Kaló-B vehemenciájával,

Holló Szilvia Andrea szigorú felügyeletével,

Lapu Miska tenni akarásával,

Somogyi Sanyi szakértelmével,

csekélységem lelkesedésével

akár össze is jöhet a dolog. Rövid kalkulációt

&nbsp;

&nbsp;

&nbsp;

&nbsp;

De milyen élettel? Előre kéne lépnünk, hogy ami jó volt megmaradjon, ami vitatott volt, azon javítsunk.

&nbsp;

kozás volt, azon az árkád akár fel is ébredhetne téli álmából,