Mint köztudott, a házunkban működött úgy 140 éven keresztül az Arany Oroszlán Patika, melynek berendezését 1953-ban a Kiscelli Múzeumba szállították. A közelmúltban, amikor meg akartunk hívni egy muzeológust a Klubba, hogy előadást tartson a patikáról, nagy meglepetés ért bennünket. Kiderült, hogy a bútorok éppen restaurálás, sőt feltárás alatt vannak, mert egy decemberi, biedermeier kiállításon bemutatják őket, melyre a Budapest Történeti Múzeumban kerül sor.

Nagy örömmel vette dr. Rostás Péter a múzeum igazgatója, aki a feltárást és restaurálást vezeti a jelentkezésünket, és hamarosan a múzeumban találkoztunk, hogy minden apró információt átadjunk, amelyekkel a rekonstruálást segíthetjük.

Édesapám gyakran tanult az egyik helyiségben, mert az édesanyja pénztáros, illetve gyógyszerkészítő volt évekig a patikában. Emlékezetből lerajzolta, hogy milyen bútorok, hol helyezkedtek el. Összeszedtünk mindent, ami fellelhető volt a családban, és köze volt a patikához: Régi hirdetést, a patikus fotóját, egy igazolást, melyen a patikus a nagymama munkaidejét hitelesíti.

Sajnos fényképet nem találtunk. Ha a házban van valakinek régi fotója bármiről, ami a házzal kapcsolatos, az épületről, a patikáról, arról, hogy kik laktak itt, annak nagyon örülnének a múzeumban.

Némi meglepetés volt, hogy a patika a bejárat Veres Pálné utcai oldalán helyezkedett le, nem a Cukor utca felől, és nagyon nagy volt. Labor, raktárak, saját pince, méregszoba, pihenő az ügyeletes patikusnak, és az esetleg rosszul lett betegnek, mellékhelység, stb. tartozott az intézményhez.

1939 talán júniusában nagy átalakítás történt a patikában, mely időpontot az asztalos feljegyzése bizonyít az egyik szétbontott szekrényen. Az igazgató úr elmondta, hogy a biedermeier állapot visszaállítása a céljuk abban a formában, ahogy a patikában használhatták. Sajnos korabeli fotó a bútorokról nem készült. Amikor felvitték 1953-ban a Kiscelli Múzeumba, akkor sem dokumentálták, rajzolták le, mindössze a leltárba jegyezték be.

A pénztárgép, a mérleg eredetinek tűnik.

Nagy vaskályhával fűtöttek.

A meglepetésünkre apró darabokra szétszedett (feltárt) bútorok sok érdekes dologról mesélnek. Ajtók, többszöri átépítések, balusztrád nyomai adják fel a leckét a muzeológusoknak, hogy az eredeti állapotot megtalálják. Még egy perselyszerű nyílást is találtak az egyik pulton, amely talán az aprópénz tárolására szolgált. Vajon milyen lehetett az eredeti lábazat, milyenek voltak a fiókok eredeti, fagombjai? Milyen lehetett a színvilága? Hogyan helyezkedtek el az egyes szekrények egymáshoz képest, talán decemberben megtudjuk.

A vizsgálódást a helyszínen folytattuk. Először Emmi nénit az optikust látogattuk meg a Veres Pálné utcai üzletében, remélve, hogy érdekes dolgokat fog mondani (és persze meg akartuk Rostás Péternek mutatni a Libál optika bútorait is, hiszen ő annak a szakértője.)

Emmi néni elmondta, hogy vele szemben, a patika hátsó traktusában egy lezárt rész volt ahol a porokat állították össze, és itt volt a tablettázó gép is. A mérgeket háromszoros kulccsal kellett zárni.

A kiszolgáló helyiségről annyit mondott, hogy nem sokkal a háború előtt újították fel a cseresznyefa bútort, és az asztalos el volt tőle ragadtatva. (A időpont megegyezik az asztalos 1939-es bejegyzésével.)

Végül megnéztük az 1970-körül kialakított árkádot és a patika további, volt helyiségeit, és a pincét, megpróbáltuk rekonstruálni a berendezés helyét. Az épület pontos méreteinek, szerkezetének rögzítése, Hild levéltári tervei, a szétszedett bútor méretei remélhetőleg választ adnak erre. A ház 40 évvel ezelőtti felújítása során rengeteg régi részlet eltűnt…

Érdeklődve várjuk a decemberi kiállítást különös tekintettel arra, hogy milyen formában látjuk viszont a híres patika berendezéseit. Ismételten kérünk mindenkit, akinek bármilyen információja van, megosztásával segítse a Rostás Péter és kollégái munkáját.

További érdekességek:

Sajószentpéteri Szentpéteri Pál (aki mindenki csak gazdának titulált), talán Jármaitól vette át a patikát. Két lánya volt, akik szintén patikusnak tanultak. Márta a Jagelló úton lakott, az 59-es villamos ment el a házuk előtt. A kisebbik lány, a Gabi 22-23 éves korában meghalt.

A patikában dolgozott egy kétméteres, izraelita gyógyszerész, akit mindenki csak Lóbőrnek nevezett. Nagyon rendes ember volt, rég óta dolgozott a patikában, de a nyilasok elvitték. Utána került a patikába Éva néni, aki egy szalkszentmártoni gyógyszerész családból származott.

A gyógyszereket itt készítették. Általában a tulajdonos patikuson kívül egy gyógyszerész és két kisegítő, a pénztáros és a laboráns, akik naponta váltották egymást dolgozott a patikában.

A közelben lakott Karády Katalin, Jávor Pál, Ajtai Andor. Jávor és Ajtai rendszeresen megfordultak a patikában, Karády nem, ő az öccseit küldte maga helyett.

Volt a patikában az ablak előtt egy nagy mérleg, amelyen 10 fillér (borravalóért) lehetett méredzkedni. Minden reggel nyitás után pár perccel megjelent Perczel Zita, hogy a súlyát (mindig ugyan abban a ruhában) ellenőrizze.

Itt lakott egy Nagy nevű, híres kárpitos, a Stühmer gyár igazgatója, Buzáné földművelésügyi miniszter felesége, és a házban volt Szőnyiék fűszerüzlete, akik az üzlet mögött laktak.

Emmi néni részletesen elmondta, hogy kanyarodott a Veres Pálné és a Papnövelde utca között a villamos: egy BESZKÁRT-os irányította egy piros zászlóval, felette egy nagy tükörrel, az egymással szemben közlekedő villamosokat, mert annyira közel vezették a sínt, hogy ha nem figyelnek, egymásba ütköztek volna. A villamosok az Orczy tér felől, Budára jártak, soha nem volt baleset. Mindössze egy kiskutya szorult a villamos és a járda közé.

A Királyi Pál utcában a győri papoknak volt tejüzeme, ahol hatalmas ementáli sajtokat készítettek. A háború alatt főleg gyalog lehetett járni, és lovas kocsival szállították a tejet. .

A házban volt Pivarcsi Fülöp (úri és papi) szabósága nem tudjuk, mikor került oda. Az 50-es években még kint volt a cégtáblája, majd a pincébe került, végül egy lomtalanítás áldozata lett.

&nbsp;